És guapa!
Quines mides aproximades devia fer? Estava a una vorera poc fonda, i a Balears?
Sembla sa valva d'alguna copinya molt grossa, i són animals que viuen més mar fonda. I seria sa seva valva més plana, de ses seves dues valves, i que deixa amunt, perquè s'altra és sa més corbada que enterra.
No ho conec gaire, i hi tenc poc ull per a comptar, i per això dubt més de si aquesta resta erosionada mostra que sa closca tendria dotze canalons, o tretze, catorze...
Pareguda a una
Pecten maximus, que diuen que és més atlàntica i té entre 12-17 canalons i arriba a ser de devers 20 cm. Aquí unes de Melilla:
(Imatge de domini públic de Pecten maximus a Melilla)
En aquest enllaç de col·leccionistes es mostra bé sa cara interior i exterior de ses dues valves:
https://www.shellauction.net/images2/29 ... 92475b.jpg 🖼
O tal vegada seria més sa seva parenta mediterrània, sa
Pecten jacobaeus, que diuen que té 14-16 canalons, o perfil més recte:
(Dues imatges de domini públic de Pecten jacobaeus)
A vegades es parlava de si serien dues espècies amb molts exemplars híbrids, o variants d'una mateixa espècie. I de si genèticament ses poblacions semblaven una sola, o no. Ara no record bé com ho resolgueren. Em sona que descobriren que es diferenciaren prou.
Algunes de ses closques de ses copinyes 'modernes' que trobam per sa vorera hi acaben descontrolades després de sa pesca de s'animal, es transport, cultiu i des consum de sa seva carn. Inclús sa closca s'empra com a ornament o de cendrer!
Arreu des planeta es cultiven unes dotzenes d'espècies de pectínids una mica similars, i més es comercialitzen vives o congelades amb sa valva inclosa. Així en són un 'parei'
![😉](//cdn.jsdelivr.net/gh/twitter/twemoji@latest/assets/svg/1f609.svg)
de bastant paregudes -un parell, dit amb so sentit mallorquí, d'un grapat. Per exemple sa
Pecten novaezelandiae i sa
Pecten fumatus de per devers Austràlia. O sa
Flexopecten glaber a vegades té es mateixos canalons.
Segons on apareixen closques que gairebé semblarien actuals, però són ben antigues, o fòssils d'espècies i varietats que ja no viuen a la mar a suquí. I podrien venir de vorera amunt. Em sona que s'han trobat fòssils de
Pecten maximus a Itàlia, a sa Mediterrània central, que ja és ben lluny de Gibraltar i de s'Atlàntic.
I ses copinyes vives neden i s'atraquen a es litoral poc fondo. Van cercant sa vorera de poca ona amb molts i booons nutrients en suspensió. Per exemple arriben en grupets a llocs de corrents com desembocadures.
Fa molts anys a dues cales de fons d'arena veia com algunes nedaven trams de desenes de metres, esquivant es nedadors que s'hi apropaven.
Ses més joves no es mouen gaire, tal com moltes altres copinyes, i les afecten més es dragatges, es soterraments, o si ets arenals submarins de ses platges tornen extensions menys profundes, més contaminades i calentes.
Per a nedar i recórrer trams sa copinya adulta s'impulsa de front com 'mossegant', o d'esquena 'bufant' i 'aplaudint' amb ses valves. Tal com noltros movem ses cames a s'estil de braça, o mossega en Pac-man! Aprop des fons fa com botets o girs àgils d'angles tancats amb molts vaivens. O en algun moviment llarg a pics recorda una mica es nedar ondulant submarí d'un pingüí,
![🐧](//cdn.jsdelivr.net/gh/twitter/twemoji@latest/assets/svg/1f427.svg)
una serp, un flagel o a una
Nuda Beroe! Hi, hi...
![🪱](//cdn.jsdelivr.net/gh/twitter/twemoji@latest/assets/svg/1fab1.svg)
![🦠](//cdn.jsdelivr.net/gh/twitter/twemoji@latest/assets/svg/1f9a0.svg)
És fascinant que onduli i giri de forma fluida impulsada amb dues closques unides.
Deu ser difícil veure-là a sa vorera mentre nedam, perquè s'alarma prest i s'enterra a s'arena, o s'oculta ràpid entre ses plantes i ses roques!
Si ens hi atansam just un poquiu directe cap a ella segurament ja d'enfora preveu sa nostra trajectòria. Possiblement percep amb una profunditat de visió extraordinària i fila ben prim sa perspectiva, ses distàncies i tamany o velocitats dets objectes, embarcacions, s'entorn...
Dos ulls d'una copinya similar. Retall d'imatge de Matthew Krummins, via Eric J. Warrant. Visual Optics: Remarkable Image-Forming Mirrors in Scallop Eyes. Current Biology 28, R254–R277, Figura 1B, March 19, 2018. https://doi.org/10.1016/j.cub.2018.01.079
I és que uau!
Algunes tenen 150-200 ulls!
I cada ull és excepcional i sofisticat!
Amb dues retines superposades i un mirall d'enrajolats en es fons!
Com un caramull de telescopis mòbils de dos sensors i mirall compost,
![📡](//cdn.jsdelivr.net/gh/twitter/twemoji@latest/assets/svg/1f4e1.svg)
👁
i una IA avançadíssima, ![🤖](//cdn.jsdelivr.net/gh/twitter/twemoji@latest/assets/svg/1f916.svg)
capaç de manejar i aclarir en viu una infinitat d'enquadraments!
![🧮](//cdn.jsdelivr.net/gh/twitter/twemoji@latest/assets/svg/1f9ee.svg)
![🎥](//cdn.jsdelivr.net/gh/twitter/twemoji@latest/assets/svg/1f3a5.svg)
Un article explica es
superulls a
https://www.optica-opn.org/home/newsroo ... elescopes/
I un
vídeo de divulgació educativa excel·lent clicant a
https://youtu.be/bbNfV2zoodU
Gràcies Tomeu Bosch,
sa teva troballa de sa closca és una bona curiositat, inspiradora i bella!
.